Rome - Del 5 "The Ram Has Touched The Wall"
Översatt av: OckeJ www.SweSUB.nu
Min käre vän, Gaius...
...Hur har vi hamnat i den här absurda situationen?
I fredens och rättvisans intresse... accepterar jag...
har senaten bemyndigat mig att acceptera...
...har senaten bemyndigat mig att acceptera en vapenvila...
Nej, inte vapenvila. Det antyder att han är enväldig och inte en brottsling.
- En brottsling. - ... har bemyndigat mig att acceptera
ett upphörande av våldsamheter på de villkor som erbjöds...
i ditt förra brev. Jag inväntar ditt svar.
- Det är bra nog. - Är den här förödmjukelsen "bra nog"?
Vi är inte män, vi är maskar.
Maskar är väl hårt. Maskar kan inte fly så fort som vi kan.
Caesar har inte ens lämnat Rom. Gudarna vet varför.
Men hans legioner jagar oss från stad till stad, med stor lätthet.
Vi är mer som får än som maskar.
Inkasseringen av skatt har inte upphört. Om vi hade pengar att betala trupper...
- Men de har det, och vi har det inte... - Låt oss hålla oss till saken Pompeius.
Du måste ge en uppfattning om när du tänker träffa honom personligen.
Aldrig.
Det finns ingen anledning för dem att träffas.
- Dispyten är mellan Caesar och senaten. - Det är det korrekta förfarandet.
Jag tänker aldrig träffa honom. Han var som en son för mig.
Vad han var för dig är irrelevant. Det är enbart tack vare
Jupiters skonsamhet som han inte redan spetsat våra huvuden på spjut.
Skonsamhet? Jupiter visar ingen skonsamhet för ynkryggar.
- Var försiktig. - Accepterar ni kapitulation?
Vi kapitulerar inte!
Pompeius Magnus kapitulerar inte!
Jag behöver tid. En vapenvila ger oss den tiden.
Verrus Horta sänder oss tre krus bärnsten och upplyser oss om att han lämnat Pompeius.
Han lämnar sitt liv åt er rika barmhärtighet.
Horta?
Älskar pojkar, har polerad hy, rött hår och egendomar i Tusculum.
Jag har honom, det vraket. Sänd honom en liten säck pengar med
ett smickrande brev, och utse honom till finansminister eller något.
Visa sådan nåd mot alla som överger Pompeius så blir du fattigare för varje dag som går.
Förståndigt användande av nåd är värt 10000 män och om mitt sista mynt
- köper mig en tron är det ett skäligt pris. - En tron?
- Ett poetiskt tillstånd. Något mer? - Atia bjuder in dig på middag ikväll.
Igen? Gode gudinna.
- Inte ikväll, hursomhelst. - Vilken ursäkt ska jag lämna?
Ingen.
- Det här är andra gången du tackar nej. - Jag behöver inte förklara mig för Atia.
Som du vill. Inte det klokaste valet kanske, men modigt iaf.
Det sägs att slavar talar om mod precis som fiskar talar om att flyga.
Jaså? Så finurligt av dem.
"Söker endast rättvisa och fred för att undvika utgjutelse av romersk blod,
Gaius Julius Caesar har offentligt bett avfällingen Pompeius Magnus
att lägga ner sina vapen."
Vad gör ni?
- Det är ganska kul. Det är en konstform. - Konstige pojke.
Jag har precis hört en underlig historia om dig, utav kökspersonalen.
Av vilken anledning skulle du och Caesar smyga omkring i skåpet?
- Va? Det var ingenting. - Det låter inte som "ingenting".
- Du förförde honom, din sluge räv. - Det gjorde jag inte.
Det är inte riktigt anständigt med tanke på att han är din morbror
men vem kan avgöra vad som är anständigt nuförtiden? Bra gjort!
Hur ska Servilia kunna tävla mot en mjuk, unge pojke som du?
- Vilken makt vi ska förskansa oss. - Du har missuppfattat allt.
En bra älskare är en diskret älskare.
Han blev sjuk, jag hjälpte honom bara att bli bättre.
Så klart han blev. I framtiden får du inte verka för ivrig,
- män tycker om ifall du spelar svårfångad. - Lämna honom ifred, mor.
Jag har bjudit in Caesar och Marcus Antonius på middag ikväll.
- Se till att se mycket stilig... - Jag är inte hans älskare.
Ljug inte, du vet att jag avskyr det.
Jag ljuger inte, han har en fasansfull sjukdom.
Sjukdom? Vad då för sjukdom?
- Jag säger inte mer, jag svor... - Glöm eden! Jag är din mor. Berätta.
Ursäkta. Jag gör det inte.
Det är en stor besvikelse.
- Caesar meddelar att han inte kan komma. - Det gör inget.
- Varför inte. - Det sa han inte.
Titus Pullo sover på trappan igen. Har han ingen annanstans att gå?
Han ska inte vara i Rom mycket längre.
Säg mig... När återvänder ynglingen, din make?
Cryto.
Cryto... När återvänder han från sin boskapsdrift?
- I november, hurså? - Jag ska sälja mina slavar.
Pengarna räcker till din hemgift, så när Cryto kommer hem kan du och Lucius
flytta till honom och påbörja ert gifta liv.
Tack, far!
- Det blir tråkigt att se dig flytta. - I november? Så snart?
Det måste ske någon gång. Jag vet att det är svårt, men det måste göras.
Var inte så undvikande, du vet hur boskapsdrivare lever.
- Mamma, jag vill åka. Jag vill vara med min make.
Jag vet, självklart. Du måste åka.
Det är bara så svårt.
Godmorgon.
- Får jag besvära om lite vatten? - Sätt dig.
- Du borde vara i lägret. - Där finns inget att göra, det är tråkigt.
- Ta lite bröd. - Nej tack.
- Jag mår inte så bra. - Du dricker för mycket.
Nej, det är inte det. Jag åt några dåliga ostron.
- Var är din flicka? - Flicka?
Jäklar.
Jag vet att det är en utav de här. Jag vet det.
Sluta oroa dig. Även om vi inte hittar henne så kan du skaffa en ny.
Jag vill inte ha någon annan, jag vill ha Eirene.
Du jagar snart Pompeius söderut, du kan inte ta med henne.
Jag kanske inte återvänder till lägret.
- Min tjänstgöring är nästan över. - Lämna 13:e, varför?
Du gjorde det.
Du är inte jag, du har ingen talang för fred.
- Jag kan inte lämna henne. - Du tänker med din penis.
- Det är inte så, jag har inte rört henne. - Vad tjänar hon då för syfte?
Jag tycker om att titta på henne. Det lugnar mig.
Där är hon.
Tack, Apollo.
Flickan är hans.
Inga bekymmer. Betala vad du är skyldig, så är flickan din.
Skyldig? Du borde betala mig för att dricka dammsnusket ni serverar här.
Pullo!
Hur mycket?
- Jag betalar tillbaka, så fort jag kan. - Gör så.
Så vad tänker du göra med henne?
Jag vill inte ha henne. Det är snällt av dig att tänka på...
Men du vill ha en slav. Du frågar hela tiden efter en och här är hon.
Pullo kan inte behålla henne och hon kostar ingenting.
Kan jag inte få en av dina galliska slavar?
- Mina slavar är inte tuktade, de skär halsen av dig så fort du sopar golvet.
Den här är redan tränad. Vad är fel?
- Hon har konstiga ögon. - Du gör mig galen.
Flickan stannar.
Var lugn, sötnos.
Hur kan jag vara lugn när Pullo har satt den där häxan att spionera på mig?
- Han vet, Rissa. Han vet. - En stor, enkel vilde som han?
Om han ens misstänkte något skulle han väl berätta det direkt för Vorenus?
- Tror du det? - Han vet ingenting.
Det är jag säker på.
Han såg Evander hos dig, vad gör det? Han är din familj, det är tillåtet.
- Jag vet, det stämmer. - Du oroar dig i onödan.
Gudar, låt det vara så.
De stackars vraken ger dig allt du ber om.
Senaten återställer din status, du får din triumf och blir konsul.
Och Pompeius drar sig tillbaka till Spanien. Han suger Poscas kuk om du ber snällt.
Det är allt för generöst. Jag trodde aldrig att Pompeius skulle acceptera.
- Tror du att det är ett knep? - Jag tvivlar på det.
Han och hans få styrkor är fångade. Han är svag.
Och han blir svagare för varje dag. Vi kan krossa honom när vi vill.
Men nu när han erbjudit vapenvila, ser jag ut som en tyrann om jag anfaller.
Posca tycker att jag ska acceptera vapenvilan.
- I utbyte mot vad? - Fred är belöning i sig självt.
Dravel! Murbräckan har rört väggen. Ingen nåd!
Pompeius har ingen stor armé men han har senaten och laglig behörighet.
I Rom är de senaten. Utanför murarna är de bara 300 gamla män.
Det är sant, Antonius. Men andra håller med Posca.
De har offentliggjort sin skamliga kapitulation, det kommer spridas överallt.
Om jag inte är en tyrann utan bara är ute efter laglig behörighet,
varför skulle jag då inte acceptera villkoren?
Han vägrar att träffa oss personligen.
Mycket bra. Det är enkelt, pöbeln kan förstå en sådan anledning;
Han vägrar att träffa mig ansikte mot ansikte, man mot man.
"Han vägrar att träffa mig!"
Då så. Ingen vapen vila. Nu sätter vi efter honom.
Tålamod!
Han är fångad. Vi ger oss av när tiden väl är inne.
- När? - När tiden är inne
Men vi borde ha lämnat Rom för länge sedan.
Äpplet är moget att plockas och vi sitter här och gör ingenting?
Pompeius är inget äpple. Och jag är ingen bonde.
Kalla på min vakt.
Förste centurion Lucios Vorenus. Jag har sett fram emot din återkomst.
Jag är inte längre med i armén. Jag har kommit för att sälja mitt lager.
Dysenteri. Det gick inte att göra något.
Jag behöll dem här trots stanken, så att du vet att jag inte försökt att luras.
Det går inte att klandra någon. Du har iaf en kvar.
- Det är en lyckosam pojke, det där. - Hur mycket kan jag få för honom?
Ett rimligt pris. Mer än tillräckligt för att täcka foderräkningen.
- Foderräkning? - De svalt inte ihjäl.
Rör på dig!
- Ingenting? - Inte ingenting, vi får ett bra pris när han mår bra.
- Vad är det? - Er far tog med honom från Gallien.
- Och vad gör vi tills dess? - Vi säljer honom så fort han får färg.
- Vad heter han? - Han har inget namn.
Vi kallar honom Vrubia, efter min duva som dog.
- Vi har inga sparade pengar. - Oroa dig inte, jag funderar ut något.
- Och igen! - Det här är utklassning.
Ska jag vara barmhärtig?
Jag tror inte det.
Hur vill du betala skulden?
Allt jag har är redan ditt. Vad mer kan jag ge dig?
- Lämna mig inte igen. - Jag lämnade dig aldrig.
Männen blir galna av leda.
Just i dag var jag tvungen att skära händerna av en bra legionär-
efter att han mördat en civil.
Sedan var jag tvungen att lyssna på en upprörd f.d. slav som gastade i timmar
om att en av mina centurier förfört hans döttrar.
Det låter väldigt långtråkigt.
Det är din morbrors fel. Han skulle ha fört legionen söderut, efter Pompeius.
Männen vet om det och det gör dem rastlösa.
Han låtsas att det är en strategi.
Men vartenda man i lägret vet att Servilia tagit hans manlighet.
Han vill inte skiljas från henne.
Men jag...
som du märker...
har kvar min manlighet.
- Olidligt! - Lugna dig, mor. Du är obehärskad.
Det är väl ointressant vem han ligger med?
Du tar efter din far; lika okomplicerad som mjölk.
Om han inte låg med henne skulle han jaga efter Pompeius.
Det är inte ointressant! Republiken står på spel.
- Sen när bryr du dig om republiken? - Jag bryr mig mycket om republiken.
Det vore oklokt att ställa till med besvär över det här.
Självklart. Jag skulle aldrig tillåta mig det.
Sådana tarvliga förhållanden brukar sluta illa iaf.
Utan att någon lägger sig i.
- Handledaren har anlänt. - Vad bra!
Din handledare har anlänt och väntar på bakgården.
- Handledare? - Det är hög tid att du lär dig maskulina färdigheter...
- Att slåss, ha samlag, flå djur osv. - Det finns gott om tid för sådant.
Det finns gott om tid för dig att gräva ner dig i värdelösa skrifter.
Du kan läsa om grekiska dårar tills det blöder ur ögonen, det hjälper inte!
De grekiska filosoferna har mycket att lära oss.
Här har du en stor filosof!
- Jag anlitade din soldatvän. - Vorenus?
Var det så? Inte den buttra catoniern, jag tycker inte om honom.
- Det är den muntre vilden. - Pullo!
Vilka enastående namn folk har!
Försvar!
Sköld! Sköld! Vifta inte omkring den.
Sköld!
Nu räcker det!
Vatten!
Det här är absurt.
Jag har inget soldatvirke i mig.
- Och ansträngningen ger mig feber. - Du är bara ovan.
Det tar tid. Jag har sett dig döda.
Det är tillräckligt med soldat i dig.
Det är inte dödandet, utan att vifta med svärd.
Jag vågar nog döda folk, så länge den inte kämpar emot.
Oroa dig inte, vi ska nog göra dig förskräcklig.
- I bästa fall blir jag en medioker fäktare. - Det är bättre än ingenting.
Begravningsplatserna är fulla av mediokra fäktare. Då är det bättre att låta bli.
- Gör inte så! - Ursäkta.
- Unge dominus, jag behöver ett råd i en känsliga fråga
- om det går bra. - Det går bra.
Anta att du såg något som fick dig att misstänka något fruktansvärt.
- Skulle de berätta för maken om misstanken? - Misstanke om vad?
En annan man.
- Vi talar väl om Vorenus och hans fru? - Det sa jag inte.
Enbart misstankar räcker inte för att säga något.
En uttalad misstanke om sådant fördärv blir ofta verklighet.
Och tänk om du tar fel? Och Vorenus blir felaktigt vanhedrad?
Fakta är nödvändiga och utan dem måste du hålla tyst.
Jag visste att du skulle slå huvudet på spiken.
"Vägrar vapenvila". Och nu?
Vilken lycka, va?.. Att vara slav...
Att inte ha någon vilja, eller behöva fatta beslut.
Drivved... Så vilsamt det måste vara.
- Erastes Fulmen. - Centurion.
- Jag har kommit för att be om råd. - Jag hjälper gärna en vän.
Jag behöver låna pengar och jag har hört att du har vänner i den branschen.
Det har jag. Jag tvekar därför att jag är förvånad.
- Du låg ju bra till. - Mina slavar dog i blödarsjuka.
Men så fort jag fått kapital köper jag nya, jag har bra kontakter i Narbo.
- Då behöver du en hel del. - Det gör jag.
Jag kan inte.
Det vore fel att leda in en medborgare som du på den stigen.
De är hårda, långivarna. Om en man inte kan betala kanske han får lida.
Om jag skulle presentera dig för en lån- givare skulle jag sätta två vargar i bur,
till ingens lycka.
Du har rätt... Du har rätt, tack för din tid.
Centurion, det finns andra sätt att tjäna pengar.
För en man som du finns det situationer där enbart din närvaro vore värdefull.
- En man som jag? - En hård man.
- Förste centurion i Caesar mäktiga 13:e. - Jag är inte längre med i armén.
Det spelar ingen roll. Sammanhanget räcker gott och väl.
Du skulle ge värdighet och styrka åt affärsuppgörelser.
Om du vill kan jag använda dig själv... Visa dig lökarna.
Det är vänligt av dig, men jag förstår inte riktigt vad jag skulle göra.
Du skulle komma med mig för att avskräcka från bråk.
Ingen bråkar med en centurion.
Jag skulle vara en livvakt.
Det är bra betalt.
- Jag sa ju till dig! - Förlåt, men jag kunde inte låta bli.
Fan ta dig! Jag är din fru!
Den är jättefin.
- Den är inte så arméaktig. - Precis som en affärsman.
- Jag är ingen affärsman, bara en livvakt. - Det är en bra början.
Vad är det med allihop?
- Bemöda dig inte med att förneka det. - Det hade jag inte tänkt.
Gör dig av med henne, annars blir det skilsmässa.
Det kanske inte räcker för att avskräcka dig. Hursomhelst är jag likgiltig.
Vi kan inte skiljas nu, hennes familjs inflytande...
Jag vet det.
- Centurion! Precis i rätt tid. - Medborgare.
Varför träffas vi inte på forumet (torget)?
Forumet är till för att sluta avtal, offentligt.
Det räcker med Teuton-surrande! (Teuton = gallisk ledare)
Om du måste vissla så låt det iaf vara en romersk sång.
- Och hon klagade över... - Tangit! Min gamle vän.
Du ser ut att må bra.
Erastes Fulmen, jag kysser din mors fötter.
Snälla, sitt ner. Vill ni ha något att äta eller dricka?
- Vin blir bra. - Vi har inget vin. Kanske lite mjölk?
Mjölk? Har ni slut på piss?
- Humor. Mycket bra! - Jag är ledsen att jag måste komma hit.
Jag är mycket deprimerad.
Jag trodde att vi var affärsmän, att vi förstod varandra. Men här är vi.
- Här är vi. - Jag tänker bara fråga en gång:
- Var är mina pengar? - Var är mina tryffelsvin?
- Du har fått 50 svin. - 50 strumasmittade svin.
Och inte ett enda kan hitta någon tryffel.
Knepiga djur. De har väl inte ätit ekollon?
Ekollon förstör tryffelsinnet.
Du får en fjärdedel av pengarna, av vänskap.
Du ska ge mig varenda, förbannade dinar - din skitskalle.
Det finns ingen anledning för grovt språk.
Det sägs att hinduer lever vidare efter döden.
Våra kroppar dör och förmultnar precis som era. Men våra själar lever för evigt.
- Det var ju bra ordnat. Då är du inte rädd för att dö?
Inte alls.
Bryt armen på honom.
Bryt hans arm.
- Ge mig mina pengar, din apfitta. - Kyss mig i arslet!
Skär av honom halsen.
Skär av den!
Vad gör du?!
Vad hände?
Vad är det som är fel? Berätta.
Erastes Fulmen bad mig mörda en man.
- Du vägrade? - Vad skulle jag annars göra?!
Jag är ingen bandit.
Självklart inte. Du kunde inte gjort annat.
Men hur betalar vi hyran? Hur ska vi föda barnen?
Han är här!
- Jag är så glad! Jag var rädd... - Jag är rädd att jag inte kan stanna.
Jag har kommit för att säga farväl.
- Farväl? - Jag ska söderut och förfölja Pompeius.
Vi kommer inte att träffas igen.
- Vadå, aldrig? - Aldrig.
- Skämta inte så. - Jag skämtar inte.
- Bara för att några fåniga... - Servilia! Vi är färdiga med varandra.
Hur kan du säga så?
- Vi älskar varandra. - Jag försäkrar, det beror inte på
att jag inte älskar dig.
Jag gör det här mot min vilja. Men det finns större saker som står på spel
och jag måste göra det som är rätt för republiken.
För republiken?!
- Varför så glad, mor? - Ingen anledning.
Ingen alls? Ingen klipsk plan som bär frukt?
Inte alls, sötnos. Kom inte och påstå något annat.
Inte till någon.
- Varför sådan uppståndelse? - Vi far söderut imorgon.
Om vi handlar snabbt biter Pompeius i gräset vid månadsslutet.
Du stannar här med 13:e och håller ordning.
Håller ordning?
Staden lämnas under din uppsikt. Posca stannar för att hjälpa dig.
Det är löjligt! Jag är soldat, inte fredsmäklare.
Du följer order.
Jag överväger...
Jag har en gård i närheten.
Där är underbart vid den här tiden på året. Jag överväger att fara dit.
Stanna över skörden...
- Du kanske vill följa med? - Det är mycket vänligt av dig.
Men, jag tror att jag stannar här.
- Inget gott kan komma ur att stanna. - Jag vet inte det, jag.
Havsluften fläktar åtminstone.
Om inte du far kan väl inte jag det heller.
- Det skulle se fegt ut. - Vad gör det?
- Du skulle veta att det inte vore så. - Javisst, jag vet det säkerligen.
Men jag har inget stort, skimrande namn som du har.
Jag måste hålla det välputsat annars ser det slitet ut.
- Då måste jag stanna. - Jag är ledsen, gamle vän.
Soldat!
Du är i tjänst.
Generalen tar emot er nu.
Skriv av det här.
Vad vill du, medborgare?
Jag har tänkt över min situation, Sir.
- Jag acceptera ert erbjudande. - Mitt erbjudande?
Jag väljer att bli Evocati (återinsatt) om samma villkor råder.
Sa jag att du fick bli Evocati?
Med respekt, Sir, det gjorde ni.
Vilka villkor erbjöd jag?
Evocati som prefekt av första klass och 10.000 silvermynt.
Det var ett generöst erbjudande. Vilket du tackade nej till.
Normalt sett ger jag aldrig samma erbjudande två gånger, men du har tur.
Caesar är borta, och jag är här ensam.
Och jag behöver bra män.
Så jag ger det till dig. Befordran till prefekt och 9000 silvermynt.
Tack, Sir.
I gengäld för min generositet, Lucius Vorenus...
...väntar jag mig lojalitet. Lojalitet ända tills döden.
Ända tills döden, Sir.
Välkommen hem.
Utgå!
Sätt honom här. Domina!
Det här är en av de som ritade de snuskiga bilderna.
Det tog inte lång tid att få honom att tala. Varelse!
- Vem lejde honom? - Timon, HästJuden.
Atias man. Klä mig!
- Det är gjort. - Tar de tillbaka dig?
Ja, det gör de.
Evocati som prefekt av första klass och 9000 silvermynt.
Jag har sålt mig till en tyrann.
Det måste göras.
Tack.
Gudar av Junii, med detta offer ber jag er att sammankalla
Tyche, Megaera och Nemesis (ödesgudar) så att de kan bevittna denna förbannelse.
Vid mina förfäders själar förbannar jag...
...Gaius Julius Caesar.
Låt hans penis vissna, låt hans sår spricka.
Låt honom se sina legioner drunkna i sitt eget blod.
Gudar av infernot, jag erbjuder er hans lemmar...
...hans huvud, hans mun...
...hans andetag, hans tal...
...hans händer, hans lever, hans hjärta...
hans mage! Gudar av infernot, låt mig se honom lida djupt...
...så kommer jag glädjas och offra åt er.
Vid mina förfäders själar förbannar jag Atia av Julii.
Låt hundar våldta henne, låt hennes barn dö
och hennes hus brinna.
Låt henne leva ett långt liv i bitterhet, elände och skam.
Gudar av infernot, jag erbjuder er hennes lemmar...
...hennes huvud, hennes mun...
...hennes andetag, hennes tal...
...hennes hjärta, hennes lever, hennes mage!
Gudar av infernot, låt mig se henne lida djupt...
...så kommer jag glädjas och offra åt er.
Här är vi då, vän. Berätta vad det är mellan dig och Niobe.
Niobe? Inget, aldrig. Jag svär vid Jupiter, aldrig!
- Furierna kan ta mina ögon om jag ljuger. - Vad gjorde ni, när jag såg dig med henne?
Min fru... Vi bråkade, jag gick till Niobe för att få råd. Det är allt.
Jag grät, om ni måste vet det, och Niobe hade medlidande med mig.
Jag skulle aldrig...
- Han kanske talar sanning. - Han ljuger.
- Det gör jag inte. - Ljuger.
Han säger att du ljuger, och jag tror honom.
Den här pojken är klok så att hälften vore nog.
- Snälla, Sir, jag ber er. - Skäm inte ut dig själv.
Vi vet att du ljuger, förstår du? Vi måste döda dig.
- Jag rörde henne aldrig. - Evander, gå vidare. Ditt liv är över.
Den enda frågan är hur du vill dö.
Vi måste få sanningen. Om du fortsätter att ljuga torterar vi dig,
du dör först efter flera timmar i smärta och fasa.
Men om du är ärlig så dör du snabbt och smärtfritt.
- Snälla. - Evander, säg sanningen.
Tortera honom.
Du är verkligen tuff! Och jag oroade mig för att ta med dig.
Sätt igång då.
Jag har aldrig torterat någon, vet inte hur.
Du vet inte hur?
- De har specialister. - Skär av hans tummar.
- Det är bra nog. En bra början. - Niobe och jag var älskare!
Jag erkänner.
Döda mig om ni måste.
Stopp.
- Och mer? - Inget mer.
- Döda mig! - Du ljuger igen.
Du står vid Plutos dörr. Vill du smutsa ner hans tröskel med lögner?
- Jag har pratat färdigt. - Skär av hans tummar.
- Barnet är mitt. - Vilket barn?
Lucius... babyn.
- Snälla, döda mig nu. - Lucius? Vorenus son?
Niobes son... min son.
Vi har begravt den här ondskan nu. Vi får aldrig tala om den igen.
Vorenus får aldrig veta.
- Aldrig. - Adrig.
Fader Mars Strider. Denne man har genomfört trogen vaka för er.
Vi ber dig därför att ta honom under ditt beskydd.
Må hans fiender fly från honom, må deras stadsmurar smulas sönder.
Må deras boskap och kvinnor bli fångade.
Denne man är nu Evocati.
Sir, de har seglat till Grekland.
Översatt av: OckeJ www.SweSUB.nu